Disaster Recovery Plan, mai mult decât o poliţă de asigurare
![](Images/gray_1x1.jpg)
Disaster Recovery şi Business Continuity sunt privite, îndeobşte, ca două concepte rezervate doar marilor companii, cu un volum foarte mare de clienţi. Cu toate acestea, blocarea accesului la date sau imposibilitatea executării anumitor operaţiuni critice pentru desfăşurarea afacerii sunt probleme care afectează dramatic orice tip de companie, indiferent de dimensiunile acesteia.
Majoritatea românilor se lasă de fumat doar atunci când, în urma unui consult medical, medicii le pun în vedere riscurile la care se expun direct. O situaţie oarecum similară se regăseşte şi în atitudinea companiilor de pretutindeni, nu doar din România, vizavi de necesitatea unui plan de recuperare a datelor în caz de dezastru (Disaster Recovery Plan) şi de continuitate a afacerii (Business Continuity). Prea puţine firme abordează proactiv problema riscurilor, până nu se confruntă cu unul major, care să le afecteze serios activitatea. Conform unui studiu IDC, majoritatea companiilor preferă să suporte mai întâi un incident grav sau o pană totală a sistemelor informatice, pentru ca, ulterior, să decidă implementarea unei politici de protejare împotriva efectelor nedorite generate de asemenea incidente.
Motivul principal al acestei ignorări conştiente a pericolelor îl reprezintă costurile. Recuperarea fără probleme majore a datelor şi reluarea cât mai rapidă a activităţii necesită investiţii ce nu pot fi ignorate, mai ales în condiţiile actuale, când realizarea de economii este un imperativ absolut. Ceea ce face ca numeroase companii să prefere asumarea acestor riscuri, unei investiţii mari, de durată, a cărei „rentabilitate“ este greu (şi de nedorit) de apreciat.
Dezastrele nu au graniţe
O optică de genul „nu mi se întâmplă tocmai mie aşa ceva“ nu mai reprezintă o soluţie la ora actuală. Chiar dacă popularizarea conceptelor de Disaster Recovery şi Business Continuity s-a realizat şi încă se mai realizează, în literatura de specialitate, făcându-se referire cu precădere la evenimentele de la 11 septembrie (atacurile asupra World Trade Center) sau la catastrofele naturale de pe continentul american (Uraganul Catrina sau alte evenimente de acest gen), dezastrele nu au graniţe şi nu pot fi reduse doar la atacuri teroriste sau catastrofe naturale.
Este deja „clasic“ exemplul angajaţilor unei companii care, la reîntoarcerea din weekend, au descoperit cu stupoare că toate serverele respectivei companii fuseseră furate. Poate că exemplul citat sună prea „anecdotic“, însă iată unul mult mai convingător: incendiul clădirii Millennium Business Center, petrecut la sfârşitul lunii iunie anul acesta, incendiu care a cuprins mai multe etaje.
Urmările unor astfel de evenimente sunt, potrivit studiilor statistice, dezastruoase. Astfel, conform unui studiu IBM, 25% dintre companiile care nu deţin o soluţie eficientă care să le permită refacerea bazei de date în mai puţin de 48 de ore de la petrecerea incidentului au şanse sporite să falimenteze în mai puţin de un an, 40% - în decurs de doi ani, iar 35% nu mai reuşesc să se menţină pe piaţă decât maxim 5 ani.
Back-up şi doar atât?
Se pune, firesc, întrebarea cât de pertinente sunt concluziile studiului citat anterior? Greu de evaluat, însă este cert că, dacă o companie de dimensiuni medii se confruntă cu blocarea pentru 48 de ore a accesului la datele de contact din baza de clienţi, de exemplu, urmările nu sunt deloc benefice pentru desfăşurarea business-ului.
Astfel de situaţii nu sunt chiar atât de rare precum se pare, downtime-urile sistemelor informatice fiind destul de frecvente şi la „marile case“. (Evident, gradul de popularizare a unor astfel de probleme este extrem de redus – nimeni nu are interesul să-şi facă reclamă negativă.) Incidenţa crescută a unor astfel de probleme este un fapt real pe care nicio companie nu îşi poate permite să-l ignore. Soluţiile se rezumă însă (în cazul companiilor care nu sunt obligate prin lege să deţină planuri detaliate şi soluţii de Disaster Recovery şi Business Continuity) doar la aplicaţii mai mult sau mai puţin complexe de back-up al datelor. Un back-up realizat, în majoritatea cazurilor, automat, fără a se ţine cont de importanţa, (respectiv gradul de criticitate) al datelor salvate pentru desfăşurarea business-ului ulterior evenimentului.
Iar o astfel de abordare este considerată de către majoritatea managerilor mai mult decât mulţumitoare, fiind văzută ca un soi de garanţie împotriva evenimentelor nedorite. Verificarea în condiţii reale a modului în care astfel de soluţii permit reluarea activităţii după un incident demonstrează însă că soluţiile de back-up sunt departe de a permite atingerea gradului de eficienţă preconizat anterior evenimentului. Asta în cazul că se construieşte şi analizează serios un scenariu de acest tip.
Iar dacă suporturile fizice pe care se realizează back-up-ul se află şi în aceeaşi incintă cu cea în care respectiva companie îşi desfăşoară activitatea, probabilitatea reluării activităţii este foarte redusă în cazul unui eveniment precum incendiu, cutremur, furt de echipamente etc.
![](Images/gray_1x1.jpg)
Parerea ta conteaza:
![](Images/gray_1x1.jpg)
![](Images/gray_1x1.jpg)